3 pohledy na mládež

1.	Mládež z psychologického hlediska – měli bychom alespoň stručně vědět, čím se vyznačuje průměrný mládežník, proč dělá to co dělá, nedémonizovat to, co pouze souvisí s věkem, kterým prochází. V tomto bodě si chceme položit otázku: Kdo jsou ti, s kterými pracujeme? 

2.	Mládež ze sociologického hlediska – žijeme v době obrovských společenských změn, které v nemalé míře dopadají na mládež. V tomto bodě si chceme položit otázku: Kde se nachází ti, se kterým pracujeme? 

3.	Mládež z duchovního hlediska – naším cílem je lidem pomoci duchovně růst. Jaké jsou specifika mládeže? Jak na ně můžeme reagovat? V tomto bodě si chceme položit otázku: Co z Písma máme těm, se kterými pracujeme předat a jak toho dosáhnout?

AD 1. 
Mládež z psychologického hlediska 
Charakteristické  znaky PUBERTY A ADOLESCENCE  (charakteristika a srovnání vývojových  změn v pubertě a adolescenci)  a změny v úrovni vnímání, pozornosti, paměti, myšlení  a tvořivosti v pubertě a adolescenci. Důvod, proč hovoříme o pubertě a adolescenci je ten, že drtivá většina mládežníků se nachází někde v tomto období. 
	Během zhruba deseti let  dítě vyspěje tělesně,  psychicky i sociálně v dospělého člověka, připraveného na vstup do zaměstnání (čím vyšší cíle tím náročnější příprava) do občanského života (manželství, rodičovství) i do převzetí zodpovědností ve sboru.  Nejvýznamnějšími změnami jsou (resp. měly by být)
•	přechod od  nesamostatnosti k samostatnosti, 
•	do  neodpovědnosti k odpovědnosti, 
•	od závislosti k  nezávislosti, 
•	od  orientace na  konzumaci k tvorbě produktů a hodnot, 
•	od učení řízeného z vnějšku  k samostudiu, 
•	od výchovy k  sebevýchově, dochází tak k posunu  mechanizmů sebeřízení 
•	od   vnějších požadavků  k  většímu respektu vůči vlastní, stále propracovanějším požadavkům vnitřním. Postupně dochází k tomu, že věci dělám protože je považuji za hodnotné, ne proto, že mi to někdo nařídil či řekl.

A. PUBERTA  je obdobím vyznačujícím se disharmonií fyzickou i psychickou (vědomí nesouladu, nejistota, napětí),  spolu se pociťovným zvýšením sociálních nároků (okolí ode mne začíná  vyžadovat stále více). To vše se zpočátku projevuje navenek nevyvážeností reakcí (klackovitost, klátivá chůze, předvádivost) i výkonů (činorodost-lenost, poslušnost-nedůtklivost, přátelskost-urážlivost, společenskost-potřeba izolace).
	V racionální oblasti (vnímání, pozornost atd. – viz nadpis) dochází zvláště rozvojem abstrakce (jak by věci mohli být ale nejsou co kdyby, atd.) k širšímu, hlubšímu a z pohledu člověka popisovaným obdobím procházejícího, k novému kontaktu s realitou -  ve skutečnosti však v tomto období převratných změn  v prožitkové sféře osobnosti nebývá dané ”zralosti myšlení”  ještě  dostatečně využito.
	Imaginativně-emotivní  funkce vykazují zhruba mezi 12. a 14. rokem výrazný sklon k sebepozorování, egocentrizmu, nestabilnímu  obrazu Já a sebehodnocení i ostýchavosti.   /”K nebi rozjásaní a na smrt zkormoucení” Goethe/. Mnohým se zdá, že  o nich  vrstevníci mají špatné mínění a zakoušejí pak depresivní stavy.  U děvčat se to projevuje silněji než u chlapců. 
	Offerovi [1975] však svými výzkumy poněkud narušili představu o obecně bouřlivých a výrazně negativních proměnách sebezažívání  pubescentů,  ty se prý  týkají  jen asi 50 % dospívajících, vedle toho   asi 25% je prochází údajně dospíváním  zcela bez "krizí". 

B.  ADOLESCENCE  je vrcholným stadiem dospívání ve kterém se krystalizuje “sociálního dozrávání”. Nalezení ego-identity (kdo jsem) je  významným úkolem adolescence. V nalézání identity dochází k napětí mezi tím, co ode mne chtějí druzí a jak jsem schopen se zařadit do té oné komunity, společenství (socializace) a tím, kdo jsem, čemu věřím, jaké jsou moje hodnoty atd. (individualizace
Bývají uváděny čtyři úrovně senepojetí (Smékal):
1.) Jedinci "zmatení" - nejisté a neuvážené jednání,  kolísavé sebevědomí ("Nejsou schopni orientovat se ve společenských  požadavcích a  nevědí si rady  se sebou. Pocit důležitosti si někdy posilují i společensky nežádoucími projevy").
2.)  Skupina "závislých" -  v sebepojetí i sebevědomí přebírají postoje  autorit. ("Nepůsobí problémy, plní požadavky, aniž by o nich příliš uvažovali. Nevykazují krize, jsou nesamostatní a zůstávají konformní, závislí a manipulovatelní").
3.)  Skupina "hledajících" - sebepojetí se u nich teprve formuje a životní cíle zpřesňují.  ("Angažováním v mnoha činnostech a rolích jakoby zkoušejí své síly").
4.) Skupina se zdravě zformovaným sebepojetím -  mají sebevědomí nezávislé na skupině či  situaci. ("Zvládají požadavky okolí a vědí co chtějí").

C. DOSPĚLOST  (dovršení vývoje u dívek v průměru v 19  letech, u chlapců až ve  23) Vyspělá osobnost dosahuje optimální úrovně  KULTIVACE  (zařazení ve světě  poznání, ideálů i hodnot)

	Rozdíly  RACIONÁLNĚ - KOGNITIVNÍCH  procesů  v   PUBERTĚ a ADOLESCENCI: 
	Zatímco u pubescentů  lze pozorovat  navzdory dosažené vyspělosti všech funkcí   spíše povrchní a nepřesné pozorování,  zjednodušené a ukvapené  závěry a netrpělivost  při  shromažďování  faktů, tak  adolescenti jsou již schopni využít  schopnosti abstrakce i  bohatší zkušenosti , které jim umožňují  orientovat se na podstatné.  Dochází také k novému uplatnění "názornosti" (schemata, modely, technické  výkresy, grafy atp.).  Stabilizuje se přístup realitě a zpracovávání a pořádání informací v následujících oblastech: 
zaměření na detaily - zaměření na celek, 
orientace na  rozdíly - orientace na podobnosti, 
postupování "krok za krokem"  - intuitivnost a vhled,  
úzké zaměření - či odstup,  
tendence k reprodukování - nebo spíše objasňování,  
snaha o objektivní přístup - snaha subjektivnost, 
šíře  a stabilita kritérií - anebo jejich neujasněnost a povrchnost, 
pomalost a přesnost oproti rychlosti a nepřesnosti, 
rigidita (ulpívání na starém, osvědčeném) - a flexibilita,  originalita
humanistická - nebo  přírodvědná orientace atp.

A.	POZORNOST  pubescentů  se zpravidla  zhoršuje  vlivem oslabení hormonálními  změnami, nevyhraněností  zájmů a subjektivním posuzováním situací. Zato adolescenti  jsou již schopni  vést svoji pozornost "pochopenou objektivní významnost té dané situace". 
 B.   PAMĚŤ pubescentů   vykazuje někdy až jistý návrat k překonané “mechanické paměti”,  opomíjející  vědomosti a  snahu o chápání souvislostí a vztahů. Zato adolescenti  již plně využívají dosaženou úroveň myšlení, při vštěpování postupují logicky  na základě vlastního porozumění  a aktivně přiřazují nové informace do systému.  

C. MYŠLENÍ  U pubescentů  dosud převládá  pasivní styl zatímco u adolescentů  je již evidentní schopnost zvažování více možných alternativ, posuzování jejich "pravděpodobnosti" atp. 

D. TVOŘIVOST    Pubescent  má sice ještě  svěží vnímavost, avšak zároveň i nezkušenost, zbrklost, vzdání se před překážkou  a neplánovitost postupu. Vedle toho adolescent vládne již vyšší uvážlivostí, odpovědností, vytrvalostí, zkušenostmi i odborností.  
Pozn. (Inteligence sama není dostatečnou zárukou tvořivosti, tou je teprve soubor schopností a vlastností tvůrčí osobnosti jakými jsou: senzitivita - rozpoznání problému i v nepřehledné situaci, restrukturace - schopnost  redefinovat problém a přeuspořádat data, fluence - uvolnění toku nápadů,  flexibilita - pružnost reagování na změny,  originalita  - nalezení souvislostí i mezi významově vzdálenými oblastmi, elaborace - propracovanost  realizace úkolu, plánu, vizualizace - imaginativní operace. Kreativní osobnosti se necítí dobře v zajetí společenských konvencí,  vykazují určitou neformální volnost.)  

Kvality  IMAGINATIVNĚ-EMOTIVNÍCH  funkcí v DOSPÍVÁNÍ  (emoce, hodnoty, charakter,   Jáství a jeho složky, vývojové úkoly, volní procesy, plánovitost)
A.	EMOCE (city)  přes svoji “záhadnost a neuchopitelnost”  rozšiřují od počátku dospívání dále svůj rejstřík i jemnost podnětů a prožitků. Charakteristická  labilita nálad, popř. i  podíl negativistických projevů,   díky  postupnému  vyhraňování a stabilizaci cílů i   hodnot   postupně  přechází  k ovládanějšímu  projevu.  Pro svoji nezkušenost  a impulzivitu však  pubescenti často ještě  zaujímají  extrémní stanoviska s často nepřiměřenými nároky.  Dospívající  bývají  velmi citliví  na neshody mezi slovy a činy  ("co má být" a "co je" atp.).  Svou roli v tom   hraje také společenská realita,  která při své složitosti  není  prosta rozporů. Pociťované  neshody  nutí  k intenzivnějšímu  vyjasňování  situace a   hledání příléhavějších kritérií hodnocení sebe i jiných.. Postupně se tak dospívající odklánějí od zjednodušených a schematických  východisek. a formují si   kultivovanější  osobní východiska.
    	Adolescence   je  obdobím  intenzivního ujasňování a uvědomování si vlastní  struktury hodnot. (“cílem” je např. sportovat /”co”/, “hodnotou” je upevňování zdraví /”proč”/). Snaho něčeho dosáhnout by tedy již měla být v souladu s celkovou orientací osobnosti, s jejím zformovaným a stabilizovaným hodnotovým vědomím. Charakter pak spoluurčuje i volbu cest a prostředků k dosahování cílů. 
	V dospělosti by pak člověk měl být schopen jednat s nadhledem a životní moudrostí,   „s ohledem na důsledky svého projevu pro sebe i  pro druhé". Přijaté mravní principy se odráží   v individuální síle "svědomí".
B.  JÁSTVÍ   představuje  strukturu a organizaci  složek  Já, je útvar, zahrnující aspekt 
1) poznávací 
2) emocionální   
3) snahový (co chci, o co usiluji)
Funkce všech složek  Já vykazují  v průběhu dospívání  těsnou souvislost.  Zralé Jáství pak určuje  celkovou  vnitřní vyrovnanost osobnosti.
 1. KOGNITIVNÍ (poznávací,racionální) SLOŽKY JÁ  je reprezentováno skrze  
	a)   Sebevědomování (Jsem)  se vyvíjí již od nejranějších stadií. Již kojenec se poznává v zrcadle, batole se začíná označovat “Já” atp.  V dospívání pak  představuje vědomí Já řídící  činitel sebeovládání  (“Kapitán na velitelském můstku našeho organizmu” Říčan),  předmět  sebevýchovy  a  projevuje se prosazováním osobní  autonomie
	b)  Sebepoznávání  (Jaký jsem?)  spočívá v poznávání sebe jako objektu  sebepozorování. V tomto procesu  “Já-subjekt” (prožívání sebe sama) a   "Já-objekt" (neosobní náhled na sebe)  probíhá  sebepoznávání, sebeřízení i sebehodnocení. Sebepopis je pouhou odpovědí na otázku “Kdo jsem Já?“ (hoch, žák, fotograf, ateista), kdežto skutečné sebepoznávání řeší otázku “Jaký jsem?“ (zrzavý, chytrý, závistivý). Dospívající si zpočátku všímají jen povrchních a nápadných znaků než proniknou k  podstatnějším vlastnostem osobnosti. Vždy je třeba se varovat nebezpečí sebeklamu. 

2.  AFEKTIVNÍ SLOŽKY JÁ, ve kterých je Já zažíváno jako “ochraňovaná hodnota”, jsou spojovány  se snahou  člověka  formovat,  stabilizovat či měnit  zaměření a charakter takových duševních útvarů osobnosti jako jsou  sebepojetí  a  sebehodnocení.
	a) Sebepojetí  (Jaký se mi líbí být) je více či méně propracované a ucelené "jádro subjektivity", je to představa  “Jak chci působit na jiné”.  
V sebepojetí jsou důležitá hlediska:     1)  “sociální identity” .(“fasádové Já”, identifikace se společensky žádoucími  vzory),  nebo   2)  “osobní identity” (“vnitřní Já”  formované   člověkem  v rámci vnitřní  racionálně-emocionální součinnosti). 
Optimálně probíhá  vývoj sebepojetí  od  totožnosti (není jednotné sebepojetí), přes stadium  "předurčenosti" (nesamostatné  přebírání hledisek od vzorů),   krizi identity  (hledání a  tápání), až po úroveň  zralé totožnosti, (vím kdo jsem). 
b)	Sebehodnocení  
Vývoj sebehodnocení bývá důsledkem 
a) sociálního učení (vliv rodiny, školy, zájmových skupin atp.), 
b) srovnáváním s vlastními požadavky na sebe (samostatné posuzování dosahovaných výsledků)
c) charakteristiky osobnosti  (stabilita, samostatnost, originalita aj.) působící bez  ohledu na  vnější okolnosti.  
	Se sebehodnocením souvisí potřeba  sebeúcty. Dopad dílčích neúspěchů závisí na  pocitu osobní významnosti. K ochraně sebeúcty  bývají neadekvátně uplatňovány  “obrané mechanizmy”. (já za to nemůžu dělají to všichni, podívejte sena sebe atd.)  

	3. KONATIVNÍ  SLOŽKY JÁ  (Já chci! ) představují  “velín vůle”  a  zahrnují  snahu po seberozvíjení a sebeuplatnění. Z tohoto aspektu se Já jeví  jako “rozvíjená hodnota”.  Sebeuskutečňování (resp. seberealizace) v humanistické psychologii (ne v křesťanství) považováno za “nejvyšší cíl života”, spolu s úsilím o nezávislost.
	a) Sebeaktualizace (Co chci umět! ) slouží k rozšiřování vlastních schopností a  kompetence.
	b)  Seberealizace  (Čím chci být) toto “profesionální Já” představuje úsilí o naplnění možného sebeurčení v daných podmínkách.  Stanovené cíle  by měly  optimálně respektovat  vlastní způsobilost (schopnosti, vlastnosti a motivaci ), osobní aspirace a  ambice (předpokladaný výkon a životní hodnoty) i situaci (možnosti poskytované daným prostředím).

PŘIZPŮSOBOVÁNÍ mládeže vnějším podmínkám (rodina,  partnerské vztahy, škola, volba povolání, činnosti realizované ve volném čase)

                       	I.  Ad “LÁSKA”
	a/  RODINA  je v každém stadiu vývoje   široce a hluboce formujícím  sociálním prostředím. V dospívání dochází zvláště k zůročení dlouhodobých "vkladů", které představuje celková atmosféra rodiny, úroveň  vztahů, sociálních postojů, její  aspirace, podnikavost či kultivovanost. Dospívání však vyžaduje novou kvalitu vztahů, jinak dochází k neustálým konfliktům s “nezávislými a samostatnými” dospívajícími. Pociťují jak potřebu povzbuzení a citového zázemí “chápajících opor”, tak  i soukromí - spočívajícího nejen ve vymezení vlastního “teritoria”, ale  i respektu  potřeby  izolace.  Největším uměním dobrého výchovatele  je vycítit co je kdy třeba.  Neudrží-li si rodič dobrý emocionální kontakt a důvěru dospívajícího, pak si bude  intenzivně vyhledávat  kontakty mimo rodinu. Svou roli pak mohou hrát i různé “idoly”.
                 b/  VRSTEVNÍCI  představují na počátku  dospívání také nezastupitelný faktor vývoje.  Skupiny vrstevníků  nemají předem určené  role  (jako v rodině), všichni jsou  zpočátku v rovnopránvém postavení  a záleží  jen na nich jaké získají hodnocení druhých a jakou si vydobudou pozici  ve skupinové  hierarchii. Skupina do které dospívající patří je “cvičným polem společenských  dovedností”. Učí se v ní  toleranci i  kritice,  sebeprosazování, ale i kompromisům, jsou tam bezprostředně zažívány důsledky  souhlasu i nesouhlasu atp.  Vrstevnické skupiny  někdy  nutí   své členy nejen k respektu  společných hodnot, norem a cílů, ale i širší  konformitě, týkající se např.  i   vnějších “znaků příslušnosti” atp.  Vůči námitkám rodičů jen  namítají: "Dělají to všichni. Jak bych vypadal před kluky." Atp.	
	U vrstevníků dospívající upřednostňují nejčastěji  kromě  vzhledu zvláště  extravertovanost, iniciativu, humor, asertivitu - a odmítají introvertované, ústupné a nejisté. U dospělých přijímají pozitivně  přímočarost, otevřenost, férovost a spíše snesou  afekty - než přetvářku, nadřazování se, přehlížení  a výrazové stereotypy.   Postupně ale dospívají k větší  empatii, diferencovanosti  a adekvátnosti kriterií při hodnocení  kompetentnosti druhých.
	c/ PARTNERSKÉ VZTAHY  prodělávají v dospívání také svůj vývoj.  Zpočátku  se jen vzájemně pozorují a první  kontakty pubescentů  mají jen přátelský charakter, který bývá “školou empatie”.  K důvěrným dotykům  dochází průměrně v období mezi 15 - 18 lety a první styk v 18 letech přiznává 1/3 hochů a 1/6 dívek. Přirozeným blokem je  psychická nezralost. 
	II. Ad “PRÁCE”
	Dospívání  je  obvykle ještě obdobím přípravy na povolání a jeho délka odpovídá náročnosti cílů. Adaptovanost v oblasti práce sice optimálně  souvisí  s adekvátností profesionální orientace, avšak volba  povolání, probíhající již v období puberty je  zákonitě ještě  zatížena  zájmovou  šíří, nevyhraněností,  kolísáním a oddechovým rázem zájmových aktivit, sama osobní motivace se teprve zvolna zbavuje nerealistických představ a navíc postrádá  představu u daných možnostech. Dosud také  chybí  dostatečná vyspělost složek Jáství (sebepoznání, sebepojetí, ideální Já, ambice) i integrovanost celé osobnosti  (vyspělost cílů, hodnot, ideálů).	Některé  osobní  motivační podněty   nabízí  Maslowova   hirarchie potřeb, podle níž po naplnění  základních biologických potřeb i   potřeby jistoty a bezpečí   vyvstávají další  tři   potřeby,  které se však nemusí dařit rovnoměrně  uspokojovat. Je to potřeba seberozvoje, potřeba získání sociální pozice, a potřeba být uznáván.   Pocit skutečného "naplnění života" však prý  spočívá v optimálním uspokojování všech tří uvedených oblastí.  Ve svém fenomenologickém modelu vrstev osobnosti uvádí P. Lersch tři  “vrstvy snah”:  1)  snahy po prožívání,  2).snahy po uplatnění a  3) snahy po tvoření.  (Odpovědi tří stavitelů pyramid na otázku co dělají: První řekl "otesávám kámen", druhý "živím rodinu" a třetí "stavím chrám”.)
	
Adaptační potíže 
	Dospívání a ranná adolescence vyžaduje dobrou fyzickou i psychickou kondici nejen  dospívajících, ale i  jejich vychovatelů.  Nepřipravený člověk, oslabená nervová soustava a přemíra zátěžových momentů vyvolávají nezřídka nejrůznější  adaptační potíže až nemoci.
	Projevy adolescentů a dospívajících můžeme charakterizovat jako:
a)  Běžné (v dospívání “fázově typické odchylky”):  např.  disproporce vývoje  jak jednotivých funkcí, tak  celkově, projevující se  krátce či dlouhodoběji, labilita, ambivalentní emoce, afekty, citová nákaza, intenzivní reakce neúměrné síle a významu podnětů aj.
b)  Nápadnější:  zkratkovité jednání, rvačky, lži, pomluvy,  hysterické projevy, "psychopatizace" aj.
c) Společensky nežádoucí: záškoláctví, asociální chování (krádeže, podvody, přepadení, příživnictví, sexuální delikty,  výtržnictví aj.).
d)  Škodlivé: delikvence (Právní /ne psychologická/  kategorie -  hranice již 12-14 let.  Psychické faktory:  nižší IQ,  citová nezralost, “falešné hrdinství, nízká sebekontrola aj. s řadou podporujících okolností.),   toxikomanie (Problém /ne psychiatrický/, ale osobnosti, sociálního prostředí a společnosti. Předchází ji  zpravidla dlouhodobé chyby výchovného stylu /bezodkladné plnění přání, vysoké kapesné, nepřiměřená ochrana, tolerance raného kouření a užívání alkoholu atp./
		I. ADAPTAČNÍ  POTÍŽE (nepřizpůsobené projevy, maladaptace )  
	Obvyklou  příčinou  jsou  frustrace vyvolané bloky vnitřními (např. z nesprávného odhadu sil, nízké sebedůvěry atp.) i vnějšími příčinami (“mnoho chtějí a málo mohou” ).
	 a/ Únik, odvracení od problémů, pasivní konzumace zábavy, zúžené zájmy, samota, denní snění, sebeukájení,  snížení schopnosti komunikace a spolupráce, fixace vývoje  (toulavost, útěky z domova, absence, fluktuace, chození za školu, sebevraždy aj. ). V touze po “vyžití” místo aktivního životního projevu až skluz k alkoholizmu, narkomanii atp.
	b/  Sebeidealizace ochrana pozitivního sebehodnocení  vytvářením neskutečně ideálního obrazu sebe, vč. nadřazování sebe a podceňování jiných atp. - namísto trpělivého sebezdokonalování. Problémy z nemožnosti spolupráce,  nedostatečného odhadu sil atp.  V případě nahlédnutí reality může dojít až k programovému zvratu cílů  a hodnot (nespolehlivost, bezcharakternost aj.).  
	c/  Konformita  je “cestou k zachování klidu” a duševní rovnováhy  podřizováním se společenským a skupinovým tlakům,  snahou “nevybočit”,  neupozorňovat na sebe atp.  Extrémním protikladem je pak cynická necitlivost části dospívajících k bežným sociálním ohledům  pojímaným jako “slepá konvence” (od  nepouštění starších sednout  až  po graffiti). Pomoc je v orientaci na “širší kulturní vzorce”, rozšiřování zájmů a  autokultivaci.    
	d/ Agresivita  jako “adaptace útokem” mívá i řadu  nenápadných forem (pomluvy, ironie,  vtipy  atp.), projevuje se  také  “chronickou soutěživostí”  (hypertrofie konkurence nad spoluprací) ,  či “přesunutou  agresí” (redukce  napětí vzniklé za jiných okolností napadáním slabších) atp.  

AD II.

1 + 4 charakteristiky současné mládeže (generace X)

EPIC – od abstraktních pojmů k příběhům (eposům). 

Experiental (zkušenost)

Participatory (spoluúčast, součást příběhu)

Image driven (představivost)

Connected (spojená, propojená) 

Napětí, ve kterém se nacházíme: Kulturní trendy vs. Věrnost Bibli resp. Kristu.
Moudrost je ve schopnosti tyto oblasti oddělit. Cílem je potom kázat stejné evangelium v novém kabátu – kabátu současné kultury mládeže. Jisté je, že svět se posunul od toho, že se jeden mládežník postaví a přednese 30ti minutovou abstraktní přednášku k…KAM? 

Vlivy v mládežích

•	Důraz na duchovní moc Bible (nerozumím tomu, ale změnilo mne to)
•	Důraz na osobní zbožnost (jak to s Bohem prožíváš?)
•	Důraz na autenticitu a upřímnost  (hlavně, když to cítíš upřímně)
•	Vědomí částečného porozumění  (nikdo to neví jistě)
•	Vysoce hodnocena Láska  (hlavně, aby se lidé mezi námi dobře cítili)
•	Tolerance k jinakostem  (hlavně abychom jako církev byli pestří)
•	Kázání evangelia jako života měnícího příběhu  (co mi to přináší do života?)
•	Vysoce hodnoceno společenství, diskuse (bylo to „super“, dobře jsme se „sdíleli“)
•	Větší podpora “nezávislých struktur” (ať žijí skupinky)
•	Větší důraz na ekumenicitu, spolupráci mezi denominace (hledejme v první řadě co spojuje)
•	Nezávislost (vedoucí mládeže, kazatel mi sdělují pouze SVOJE částečné porozumění)

AD III.

Duchovní vedení mládeže

Diskutujte nad uvedenými citáty
„Problém s popisováním lidí vyrůstajících v postmoderní době je ten, že nemají rádi když jsou kategorizováni, vysvětlováni, pozorování, redukováni, izolováni a vkládáni pod mikroskop. Postmodernisté odmítají naši obscedantní potřebu vše definovat. Tato generace touží po vztazích, tajemnu, zkušenostech, vzrušení, údivu, tvořivosti a spontaneitě. Jinými slovy, chtějí se dostat tam, kde „končí chodník“. Chtějí se dostat za slova, na břeh tajemství. Jinými slovy, hledají Ježíše. Co více potřebujeme vědět?“
Mike Yaconelli 

Charismatici a ortodoxní církev zvítězili. Všichni ostatní by měli vyvěsit bílé prapory. Žádná z těchto denominací nedělá bohoslužby (uctívání, worship), ale zakouší bohoslužby (uctívání, worship). Pro tyto křesťany shromáždění (uctívání) není aktivitou ale příběhem. Je to jak časové, tak nadčasové. Jejich bohoslužby jsou zkušenostní, podporující účast návštěvníků a jejich obrazotvornost – vše další je racionální, pasivní a vysoce individualistické. 
Leonard Sweet

Obecná fakta o čem je mládež : Vyučování – učednictví resp. duchovní doprovázení – společenství

Specifická fakta: Otázky a problémy související se specifickým obdobím mládeže
….otázka tedy nestojí zda vyučovat, evangelizovat, pastorovat atd.…ale jak vyučovat, evangelizovat, pastorovat mládež. V tomto veliký rozdíl. 

6 hlavních cílů zdravé mládeže: 
1. Proměna charakteru
2. Společenství vyznačující se láskou a přijetím
3. Duchovní rodičovství
4. Evangelizace
5. Růst v dovednostech ve službě
6. Zdravý vztah ke sboru 

1.   Organické principy růstu zdravé mládeže

Problém: Jak se díváme na svět + toto určuje jak svět kolem sebe vykládáme a podle čeho se řídíme.
Dva modely

Organický (sad, květiny, zvířata, lidé) ------------------------------------Anorganický (továrna)

-	Na mládeži pracujeme s organismem spíš než s organizací. 
-	Kristus používal příklady především z přírody.
-	Jak toto aplikovat pro naše mládeže? Diskutujte a rozveďte uvedených 8 bodů do reality vašich mládeží. 

1.	Pouze život produkuje život. Jinými slovy lidé se nezmění na základě materiálů, metod, zdrojů atd., ale především na základě živých příkladů. Pokud tyto příklady fungují, až potom mají pomůcky smysl. Ne obráceně. Pravda musí být žita, ne pouze vyučována. 

2.	Život produkuje stejné charakteristiky, ne přesné kopie. Organizace chce někdy přesné kopie, život vytváří rozdílnost v jednotě v tom smyslu, že tvoří společné charakteristiky a jejichž základě můžeme identifikovat typy nebo druhy. To co budeme reprodukovat není přesně to co víme (to není ani cílem) ale to kdo jsme. Toto dále znamená, že naším cílem není přesně kopírovat úspěšné mládeže, hnutí ani opakovat co kdo řekl, ale hledat principy které vězí za jejich úspěchy. 

3.	Čím jsou živočišné druhy vyspělejší tím déle trvá, než vyspějí. Na druhou stranu jejich cílem je dospět. Stejné platí i pro duchovní práci a růst. Mějte trpělivost ale zároveň chtějte růst. 

4.	Pouze to je dospělé, co reprodukuje další život.

5.	Pracujeme-li z živým organismem, potom leccos neovlivníme. To co ale ovlivnit můžeme, je prostředí růstu. Tímto prostředím je naše mládež. 

6.	Živý organismus se zničí ne když prudce neroste, ale když není ve vyváženém prostředí (slunce, voda, hnojivo). To o co musíme dbát je právě ona vyváženost. 

7.	Nejdůležitější věci v organickém se často dějí mimo naši kontrolu. Můžeme a máme usilovat o vyváženost, zdravé prostředí atd. ale výsledek není nikdy jistý. Jinými slovy jedinou jistotou je Bůh. 

8.	Organizace se ptá „je úkol dokončen“? organizmus potom „rostu ve zdravém a vyváženém prostředí“? Je třeba před mládeže stavět vize, na druhou stranu veze nemůže být něčím svazujícím. 

2.  Tým:

Několik postřehů týkajících se členů týmu (k hlubšímu vyučování se dostaneme později)
-	Práce ze zdola nahoru. Bez podpory se větev zlomí – je třeba pracovat na tom, aby mládežníci měli kvalitní kořeny, ne aby měli „fun“. 

-	Nejlepší vedoucí většinou nepřijdou na základě obecné výzvy, ale musíte za nimi přijít, mluvit s nimi.

-	Je třeba pamatovat na to, že lidé si pravdu nezapamatují především tím, že jí slyší, ale že ji zakusí. Neměli bychom se bát od lidí vyžadovat aplikaci naučeného. 

-	Lidé v týmu tím jak žijí, reflektují svoje hodnoty a přesvědčení. Učednictví tedy musí být vyučováno v kontextu učednictví druhých, láska ke Kristu v kontextu lásky ke Kristu, čtení Písma …. atd. Jde o to vytvářet realitu, o které chceme vyučovat ne ji pouze popisovat. Jinak lidi učíme žít ve dvou světech. 

-	Je třeba pamatovat, že metody, struktury a programy jsou důležité pokud jsou infiltrovány do živého organismu. Pokud ne, jsou nebezpečné, protože navozují zdání života, který ve skutečnosti neexistuje. 
 
3.  Parta:
Viz. psychologie mládeže. Otázka vztahů je pro období mládeže klíčová. Vedoucí by měl monitorovat několik oblastí:
-	Je v mládeži atmosféra přijetí nebo „duch cynismu“. Poznáte to mj. podle toho, jak reaguje mládeže, když se někdo nestandardně projeví.
-	Dělají spolu mládežníci i „neoficiální akce“?
-	Jak se v mládeži prosadí slabší jedinci?
-	Netočí se mládež jen kolem několika „hvězd“?
-	Jak dlouho spolu lidé povídají po oficiální části mládeže?
-	Dokáží si spolu lidé povídat i o vážných, duchovních tématech?
-	Jak řešíte případná napětí, vyskytují se?

Akce:
-	Kolik lidí se zapojuje do brigád, kempů, sborových projektů? Jinými slovy do akcí spojených se službou?
-	Jak vysoké procento mládeže jelo na poslední společný pobyt? 

4.  Programy:
Následující výčet se týká oblastí, se kterými se mladí lidé více či méně vyrovnávají. 1. Tématické: Přemýšlejte jak a zda vůbec pokrýváte uvedená témata při setkáváních mládeže.
1.	Sexualita. Pochopitelně toto je problém nejen mládeže a nejen současnosti ale…specifikum dneška je skoro naprostá ztráta zábran ale i kontroly. Toto vytváří v mládeži naprosto zvrácené chápání sexuality. Z toho potom plynou problémy, kdy mladý člověk skutečně neví co se svojí sexualitou. 
2.	Tlak vrstevníků. Mnoho věcí by mladí lidé nedělali, kdyby se nebáli tlaku okolí. Zde tlak zvláště tehdy, kdy nesouhlasím s tím, co se třeba ve třídě děje, ale vím, že pokud se nepřizpůsobím, riskuji osamělost.
3.	Otázka vzhledu – jak vypadám. K tomu asi není moc co dodat. Mnoho mladých lidí má kvůli vzhledu určitý komplex. 
4.	Chaos ve smyslu co si vybrat z nepřeberného množství nabídek. Protože v mladém věku není dotvořen hodnotový systém, je výběr o to horší. V mládeži pozoruji jak mladí lidé jednou chtějí odjet studovat do USA, potom chvíli pracovat, pak se oženit, potom studovat dvě školy, pak něco jiného atd. Za tím vším jediné slovo – chaos. Co vlastně dělat, do čeho investovat život. Dále je zde podotázka: podle čeho se řídit? 
5.	Vztah k rodičům. Dvě etapy – jedna je puberta – kritika rodičů, druhá doba, kdy postupně končí doba podřízenosti a nastává doba vzájemného respektu. Obě období jsou pro obě strany hodně náročné. 
6.	Otázka identity nebo-li kdo jsem? Odpověď na otázku kdo jsem je klíčová pro celý život. V době mládí v tomto zmatek. Časté i vulgární projevy pouze snahou na sebe upozornit, komunikovat větu jsem zde, existuji, berte mne vážně. Pochopitelně rozbité okno, hlasité krknutí či drzá věta je způsob, který je nejen přímočarý, ale i zajišťující pozornost. Zde důležitý moment – identita má mnoho co do činění s pocitem hodnoty. A ten u našich mladých lidí často chybí. 
7.	Otázka smyslu života a určitý strach z budoucnosti ve smyslu kým budu. Mladý věk si formuje otázku proč žiji. Otázka základní ale zároveň zásadní. 
8.	Problémy s minulostí. Mám na mysli různé zneužívání, hrubost ze strany nejbližších atd. Je pravdou, že buď se o tomto více mluví, nebo se to více děje. 
9.	Problémy s různými závislostmi. Drogy, cigarety, pornografie, počítače, internet atd. Reklama v podstatě zaměřena na mladé lidi, protože ti jsou nejchytlavější. 

Biblické: Mějte na paměti, že stylem jakým předáváte poselství můžete své posluchače buď zaujmout nebo je definitivně odradit, aby otevírali Bibli. Pamatujte na to, že setkání mládeže není další biblická hodina. 

Nepodceňujte volbu pomůcek při tvorbě programů. Pro inspiraci např. http://www.youthspecialties.com/free/tips/1_100.php

-	Jsou vaše ml. programy kopií školní přednášky?
-	Vedou k proměně? 
-	Čím se liší od Biblické hodiny? 
-	Reagujete na posun ve vnímání současné mladé generace? 

4.  Služba: 
Učte mládežníky, že jsou
-	Stvořeni pro službu (Ef. 2, 10)
-	Povolání do služby (1 P. 2, 9-10)
-	Obdarování do služby (1 P. 4, 10)
-	Mají autoritu do služby (Mt. 28, 18 – 20)
-	Mají být připraveni pro službu (Ef. 4, 11 – 12)
-	Jedineční pro službu (1 Kor. 12, 27)
-	Budou odměněni podle služby (Kol. 3, 23 – 24)

Při přemýšlení o službě ale mějte na paměti organické principy uvedené v prvních bodech. 
Uvedené je pravdou POUZE v určitém kontextu, který NESMÍME pominout. Kontextem potom je, KDO jsou ti, kdo slouží. 

Otázky:  
-	Jak se mládežníci věnují všedním službám?
-	Nebojíte se, že pokud se mládežníci budou věnovat jiným službám než v mládeži, že je „ztratíte“? Dokážete se „vzdát své služby“?
-	Jak se mládežníci zapojují do služby ve sboru?

Nápady:
-	Hledejte v čem jsou jejich obdarování.
-	Nebojte se je zapojit do oblastí, kde se budou muset „kousnout“. Služba není jen veget a dělání příjemného.  
-	Dejte jim najevo, že se zajímáte o to jak se jim v tom kde jsou zapojeni daří. 
-	Hledejte nové výzvy. 

Model:

Já dělám

Vysvětli             Přizvi                  Udělej společně               Zdokonal                Povzbuď

                        „Pojď a viz“         „Pojď se mnou“               Jsem s tebou           Stojím za tebou

                                                                                                                 

5.  Vztah ke sboru:                                   

-	Mluvení o autoritách ale i členech sboru
-	Zapojení do služeb mimo mládež
-	Schopnost přizpůsobit se starším lidem

6.  Evangelizace:

7. Pět oblastí, na které bychom měli pamatovat a jejich vztah

	Dovednosti	Nadšení a oddanost	Zdroje 	Plán	Zmatek	
Vize		Nadšení a oddanost	Zdroje	Plán	Úzkost	
Vize	Dovednosti	Nadšení a oddanost	Zdroje		Špatný začátek	
Vize	Dovednosti	Nadšení a oddanost		Plán	Frustrace	
Vize	Dovednosti		Zdroje	Plán	Jen částečná změna	
Vize	Dovednosti	Nadšení a oddanost	Zdroje	Plán	Změna